Залежність між віком платників податків і строком сплати податків
Строк сплати податків, місяців | Кількість платників податків | Вік платників податків | ||
18-24 | 24-32 | 32 і старше | ||
1-2 | - | |||
2-3 | - | |||
3 і більше | - | - | ||
Разом |
У деяких випадках у податковій статистиці аналітичне групування — єдиний метод виявлення наявності або відсутності зв'язку. Три види групувань тісно зв'язані між собою, доповнюють один одного і часто застосовуються одночасно.
Мета тієї чи іншої аналітичної розробки зумовлює різні варіанти групувань показників, що характеризують ті чи інші методи оподаткування. Групування податків за їх видами дає змогу встановити структуру податкової системи країни, виявити частку кожного виду податку в загальній їх кількості, проаналізувати надходження до бюджету.
Окремо у податковій статистиці виділяють класифікації податкових платежів за різними ознаками. Класифікація — це фундаментальне, стійке групування статистичної сукупності на певні класи, розряди, категорії за атрибутивною ознакою. Вони розробляються на тривалий час і мають фундаментальне значення (прямі та непрямі податкові платежі, платники податків).
3.Метод групувань не можна уявити як набур певних правил, що рекомендуються для різноманітних сукупностей. У застосуванні методу групувань визначальним є розуміння суті, природи досліджуваних явищ або процесів. Залежно від сутності досліджуваних явищ у поставлених перед дослідженням завдань у процесу проведення групування слід вирішити такі питання:
• вибір групувальної ознаки;
• визначення кількості груп і розміру інтервалів;
• визначення показників, яку повинну характеризувати групи.
Вибір групувальної ознаки - найскладніше питання в теорії групувань. Групувальною ознакою називається ознака, покладена в основу групування. Існують три основну правила вибору ознаки.
1. Керуючись знанням суті та законів розвитку певного явища, відібрати найістотніші ознаки, що відповідають завданням дослідження.
2. Виходити з конкретних історичних у територіальних умов, у яких відбувається процес розвитку досліджуваного явища, тому що зміна конкретних умов може зумовити і зміну групувальної ознаки.
3. При вивченні явищ, на які впливають кілька різних закономірностей, групування проводять за кількома ознаками у комбінації.
Групування одиниць сукупності за однією ознакою називається простим групуванням.
Групи, утворені за однією ознакою, можна поділити на підгрупи за іншою ознакою, а ті, у свою чергу, за третьою ознакою. Це комбінаційне групування.
Групувальні ознаки поділяються на чотири види: якісні (атрибутивні), кількісні, простору і часу.
Якісні (атрибутивні) ознаки характеризують якість, властивість досліджуваного явища і виражаються словами (стать, освіта, професія тощо).
Кількісні ознаки мають числове вираження і можуть бути дискретними і інтервальними. Дискретна ознака — це ознака, що приймає тільки певні значення, наприклад, кількість дітей у сім'ї, отриманих оцінок на іспитах, судимостей тощо. Інтервальні ознаки приймають будь-які значення у визначених межах, виражаються цілими чи дробовими числами, реєструються з визначеним студеней точності.
При вивченні розподілу по території того чи іншого явища використовується групувальна ознака простору (кількість осіб, що ухилилися від сплати податків за областями України).
Вивчаючи зміни явищ у часі, групування роблять за ознаками часу (кількість несвоєчасної сплати податків за 1999—2004 рр.).
Важливим моментом при проведені групування є визначення кількості труп і розміру інтервалу, які залежать від виду групувальної ознаки.
Якщо групування проводиться за атрибутивною ознакою або ознакою простору, то кількість груп, на які поділяється досліджувана сукупність, визначається кількістю різновидів атрибутивної ознаки.
При вирішенні питання про кількість груп при групуванні за кількісною ознакою слід виходити з конкретних завдань дослідження. Бажано, щоб груп було не занадто багато, але й не занадто мало і щоб у кожну групу потрапило велике число одиниць, що забезпечить репрезентативність статистичних показників.
У питанні про кількість груп потрібно зважати на розмах коливань ознаки, що являє собою різницю між максимальним і мінімальним її значенням. Чим більший розмах, тим, як правило, більше груп утвориться. Враховується і чисельність досліджуваної сукупності: якщо вона не дуже велика, то не можна утворювати багато груп, тому що в групах не буде достатньо великого числа одиниць сукупності, отже, характеристики цих груп можуть виявитися недостатньо типовими.
Далі постає питання вибору довжини інтервалу, тобто різниці між найбільшим і найменшим значенням ознаки в кожній групі. Кількість груп і розмір інтервалу взаємопов'язані: чим більше груп, тим меншим буде інтервал, і навпаки. Інтервали можуть бути рівні і нерівні. Рівні інтервали застосовуються у разі, якщо ознака змінюється більш-менш рівномірно в певних межах. Розмір рівного інтервалу визначається за формулою:
(3.1.)
де Х max — найбільше значення ознаки в сукупності;
Х min— найменше значення ознаки;
n — число груп.
Припустимо, навантаження на одного працівника податкової інспекції коливається в межах 20—80 справ. Необхідно групувати податкових працівників залежно від навантаження, створивши три групи з рівними інтервалами.
Визначимо інтервал групування:
справ.
Отже, одержуємо такі групи податкових працівників за кількістю досліджуваних справ:
20 + 20 = 40 - від 20 до 40;
40 + 20 = 60 - від 40 до 60;
60 + 20 = 80 - від 60 до 80.
Утворені інтервали називаються закритими. Інтервали, у яких зазначена тільки одна межа (верхня або нижня), називаються відкритими. При дослідженні економічних явищ частіше застосовуються нерівні (прогресивно зростаючі або спадаючі) інтервали, тому що явища змінюються нерівномірно й у великих межах.
Після вибору групувальної ознаки, встановлення кількості груп та їх меж, проводять добір показників для характеристики груп, розробляють макети таблиць та графіків. Добір показників слід проводити так, щоб у результаті групування були виділені найістотніші риси й ознаки досліджуваного явища відповідно до поставленого завдання.
Статистичні групування проводять, головним чином, на основі первинного статистичного матеріалу, тобто за даними спостереження. Таке групування називається первинним.
Але у податковій статистиці застосовують і так звані повторні, або вторинні, групування, тобто перегрупування раніше складених груп. Необхідність вторинного групування виникає, коли вже згруповані дані не задовольняють дослідників щодо кількості груп або ці групування не можна безпосередньо порівняти.
Наприклад, є групування платників податків за віком по двох районах (табл. 3.5, 3.6).
Таблиця 3.5
Район 1
Вік платників податків, років | Кількість платників податків |
18-20 20-25 25-30 30-50 50 і більше | |
Разом |
Таблиця 3.6
Район 2
Вік платників податків, років | Кількість платників податків |
18-20 20-25 25-30 30-50 50 і більше | |
Разом |
Безпосередньо ці групування зіставити не можна, оскільки наведені різні інтервали. Перегрупуємо сукупності і приведемо до порівнянного виду. Одне із попередніх групувань можна прийняти за основу (район 1) і перегрупувати тільки; дані однієї групи (район 2), збільшуючи інтервали або виділяючи певну частку одиниць первинного групування.
До першої групи (18—20) увійдуть платники податків віком до 18 років (10 чоловік), а також 2/7 від кількості платників податків віком від 18 до 25 років (14). Разом 24 особи.
Щоб вирахувати частку, треба встановити, в якому відношенні нова межа інтервалу поділяє первинний інтервал. Різниця між 18 та 25 дорівнює 7, а різниця нової межі 18—20 становить 2. Відношення 2 до 7 дорівнює 2/7, тобто 2/7 від 50 чоловік увійдуть до нової групи (табл. 3.7).
Таблиця 3.7
Вторинне групування платників податків за віком по двох районах
Вік платників податків, років | Кількість платників податків | |
Район 1 | Район 2 | |
18—20 | ![]() | |
20—25 | 50-14 = 36 | |
25—30 | ![]() | |
30—50 | (40-13)+15 = 27+15 = 42 | |
50 і більше | ||
Разом |
Після перегрупування дані стали порівнянними.
4.У процесі зведення первинних статистичних матеріалів одержують ряди цифрових показників, що характеризують окремі сторони досліджуваних явищ або їх зміну в часі. Такі ряди називаються статистичними і за своєю суттю поділяються на два види: розподілу і динаміки.
Ряд розподілу - групування одиниць сукупності за однією ознакою.
Якщо в основу ряду розподілу покладена атрибутивна ознака, то і ряд називається атрибутивним. Якщо ряд розподілу утворений за кількісною ознакою, то він називається варіаційним.
Варіаційні ряди розподілу складаються з двох елементів — варіантів і частот.
Варіантами називаються окремі значення групувальної ознаки.
Частоти — це числа, що показують, скільки разів зустрічаються ті або інші варіанти в ряду розподілу.
За побудовою варіаційні ряди поділяються на дискретні й інтервальні. Прикладом можуть бути табл. 3.8, 3.9.
Таблиця 3.8.
Групування справ
за кількістю осіб,
що не сплачують податки
Кількість осіб, що не сплачують податки | Кількість справ |
Разом |
Таблиця 3. 9
Групування платників податків
за строком настання терміну
сплати податків
Строк сплати податків. роки | Кількість платників податків |
До 1 1-2 2-3 3-4 4-5 5-8 8-10 10-15 | |
Разом |
Варіанти можуть виражатися числами додатними і від'ємними, абсолютними і відносними.
Частоти можуть бути виражені абсолютними і відносними величинами.
Сума всіх частот ряду називається обсягом варіаційного ряду.
Прийоми побудови рядів розподілу такі самі, як і статистичного групування. Ряди розподілу дають первинну характеристику масової статистичної сукупності, вони визначають межі й можливості застосування інших статистичних методів (середні, мода, показники варіації тощо). У цьому і полягає значення рядів розподілу.
5.Результати статистичного зведення і групування оформляють у вигляді таблиць. Статистична таблиця - це форма найраціональнішого, наочного і систематизованого викладу результатів зведення та групування статистичного матеріалу.
Перевагою статистичних таблиць є виразність, компактність, наочність наведених у них даних.
Зовнішньо вона являє собою комбінацію вертикальних колонок (граф) і горизонтальних рядків, у яких розташовуються числа, тобто звичайна матриця. Колонки і рядки позначаються заголовками, з котрих видно, про що йдеться. Статистичні таблиці складаються з підмета і присудка.
Підметом статистичної таблиці є об’єкт дослідження, який характеризується рядом числових показників, розташованих у лівій частині таблиці у колонках (графах).
Присудок - це показники, які характеризують підмет. Вони розташовані праворуч від підмета у графах таблиці. Тобто підмет - це те, що характеризує таблиця, а присудок - чим характеризується підмет.
Залежно від побудови підмета статистичні таблиці поділяють на прості, групові, комбінаційні.
Проста - це таблиця, у якій підмет немає групувань. Вона буває переліковою, територіальною, хронологічною.
Групова - таблиця, у якій підмет поділений на групи за однією ознакою (ряди розподілу).
Комбінаційною називається статистична таблиця, у якій підмет поділяється на групи за однією ознакою і на підгрупи за іншою (аналітичні групування).
При оформленні таблиці потрібно дотримуватися таких вимог:
1. Заголовок кожної графи повинен розташовуватися безпосередньо над нею.
2. Усі колонки і рядки повинні мати заголовки.
3. Заголовок таблиці має бути стислим і відображати її зміст.
4. Заголовки колонок (граф) пишуть з великої літери, а підзаголовки - з малої.
5. При перенесенні таблиці на інші сторінки заголовок розміщують тільки на першій сторінці, на наступних пишуть слово «Продовження». Якщо в тексті кілька таблиць, зазначають: «Продовження табл. 1», «Продовження табл. 2» тощо.
6. У таблиці не повинно бути порожніх колонок (граф). Дані, що повторюються в кожному рядку колонки (графи), виносяться в тематичний заголовок.
7. Не варто включати в таблицю окрему колонку (графу) «Одиниці виміру». Загальну для всіх даних одиницю виміру вказують у відповідному рядку.
8. Текст рядків починають з великої літери.
9. Особливу увагу необхідно звертати на розташування цифрових даних: одиниці слід розташовувати під одиницями, десятки - під десятками тощо.
10.Примітки складають у таблиці окрему колонку (графу), якщо вони стосуються даних усіх або більшості рядків.
11.Таблиця повинна бути якомога компактнішою.
12.Якщо показників підмета і присудка в таблиці багато, то рядки і колонки (графи) слід пронумерувати.
13. При заповненні таблиці доцільно використовувати такі умовні позначення:
/ — / - явище відсутнє;
/ ... / - відсутні дані про величину явища;
/ х / - клітинка не заповнюється.
14.Дані в межах однієї колонки (графи) повинні бути округлені з однаковою точністю.
15.У таблиці підводяться необхідні підсумки за групами (разом) і в цілому (усього).
Читати статистичну таблицю потрібно з підсумків. Аналіз проводять від загального до часткового: спочатку дається загальна характеристика сукупності за підсумками, потім окремих груп і підгруп.
У податковій статистиці групування проводять за ознаками часу, видами податкових платежів, організаційно-правовими формами підприємств, формами власності підприємств та ін.
Контрольні питання:
1. Назвіть види статистичного зведення, що використовуються в податкових органах.
2. Які прийоми статистичних групувань застосовуються в статистичній роботі ДПА?
3. Назвіть основні призначення таблиць.
4. Принципи та види побудови рядів розподілу.
Рекомендована література:
Основна [3,6,7,8,12,19]
Додаткова 67,83,93,101]
ТЕМА 4.