Типологія звуків іноземної мови і особливості методики роботи із звуками певних груп
ô Роль і місце пояснення при введені звуків іноземної мови різних груп труднощів
![]() | Пояснення не потрібні, необхідно просто дати коротку інструкцію про те, що необхідно робити, щоб звук рідної мови вимовлявся як звук іноземної мови. | |
![]() | Пояснення має бути більш розширеним, при цьому воно повинно носити характер чітких, лаконічних інструкцій, яким легко слідувати. Пояснення артикуляції звуків цієї групи повинно спиратися на варіанти фонем з рідної мови, які найбільш подібні звукам іноземної мови. | |
![]() | Пояснення артикуляції звуків цієї групи має велике значення, так як в рідній мові аналогічні звуки відсутні. |
При введенні звуків, які повністю або майже повністю збігаються зі звуками рідної мови, не потрібно докладно пояснювати артикуляцію, слід дати лише короткі інструкції, що потрібно зробити, щоб від звука рідної мови перейти до засвоєння іншомовного звука.
Так, навчаючи вимови англійських (німецьких) звуків [р], [t], [k], слід сказати, що їх вимовляють із придихом. Правильність вимови перевіряють, поставивши перед губами аркуш паперу: якщо при артикуляції цих звуків він відхиляється, звуки вимовляють правильно.
Подаючи звуки [t], [d], [n], [1], [s], [z], слід звернути увагу учнів на положення язика: потрібно кінчик язика притиснути не до зубів, як у рідній мові, а до альвеол.
Артикулюючи звуки [f], [v], учні повинні піднести зовнішню поверхню нижньої губи (а не внутрішню, як в українській мові) до верхніх зубів.
ô Основні компоненти пояснення звуків ІІ, ІІІ групи (за критерієм методичної типології)
Основні компоненти | Складові елементи компонентів |
І. Демонстрація звуку | 1. Взірець вчителя: ü У звуковому контексті – слово, мовленнєвий взірець. ü В ізольованому вигляді. 2. Основний спосіб: ü Від слова (мовленнєвий взірець) – до окремого звуку. ü Від конкретного звуку – до слова (мовленнєвий взірець). |
ІІ. Пояснення | 1. Пояснення складу органів мовлення. 2. Співвідношення звуку, який пояснюється, із близьким звуком за позицією в рідній мові. 3. Використання порівняння з рідною мовою. Пояснення повинні бути доступними для учнів, простими і носити характер інструкції. |
ІІІ. Вправи на диференціацію | 1. Вимова вчителем звуків іноземної і рідної мови, які можна переплутати (окремо, в словах). 2. Слухання учнями групи слів (або звуків), які вимовляє вчитель, визначення нового звука. 3. Вимова слів з новим звуком. 4. Повторення хором, індивідуально. |