Натуральні (маса, довжина і так далі) і вартісні
Факторні і результативні.
Нормативні, планові, облікові, звітні, аналітичні (оцінні).
4. Способи та прийоми економічного аналізу
Важливим елементом методики економічного аналізу виступають технічні прийоми і способи.
Їх підрозділяють на:
1) загальнонаукові:
- індукція – дослідження економічних явищ, окремих показників з послідуючим їх узагальненням;
- дедукція – вивчення загального показника шляхом його розкладення на окремі складники;
- аналіз – розкладення цілого на частини;
- синтез – зведення частин у ціле тощо;
2) традиційні:
- використання відносних і середніх величин;
- застосування порівняння;
- групування;
- балансовий метод;
- графічний;
3) способи детермінованого факторного аналізу:
- ланцюгових підстановок;
- індексний метод;
- абсолютних різниць;
- відносних різниць;
- інтегральний;
- пропорційного ділення;
4) економіко-математичні – їх застосування в сучасних умовах є найважливішим напрямком удосконалення економічного аналізу, що викликане підвищенням вимог до швидкості обробки все зростаючих обсягів інформації, повноті і достовірності результатів розрахунків, а також ускладненням аналітичних задач, котрі не можуть бути вирішені традиційними прийомами і без залучення ЕОМ.
Конкретне здійснення економічного аналізу робиться за допомогою визначених способів і прийомів. Це економіко-логічні (традиційні способи) та економіко-математичні методи (економічної кібернетики, економетричні, математичного програмування тощо)
Розглянемо основні традиційні методи економічного аналізу.
До таких методів відносяться:
1)порівняння - прийом, що дозволяє висловити характеристики явища (показника) через інші однорідні показники (явища). Використовується при кожному економічному розрахунку.
Порівняння може робитися:
• з плановим значенням;
• з даними за минулі періоди (ряди динаміки);
• з кращими значеннями (з еталоном, нормативом);
• з середніми розмірами;
• з показниками родинних підприємств в інших регіонах, державах.
При використанні методу порівняння виконують такі дії:
1) при відображенні результату в абсолютних величинах
∆ П = П1 – П0, де
П1– фактичний період;
П0 – плановий, минулий період;
∆ П – відхилення фактичних даних від планових.
2) при відображенні зростання показника у відносних величинах
2.1) в одиницях К = П1/ П0
2.2) у відсотках К = (П1 / П0) * 100
де К – коефіцієнт зростання фактичної величини показника щодо планової
3) при відображенні приросту показників в відносних величинах
3.1) у частках одиниці Р = (П1 – П0) / П0
3.2) у відсотках Р = (П1 – П0) / П0 *100
де Р – рівень приросту фактичної величини показника щодо планової
2)метод деталізації. Аналізований показник розділяється на що складаються по визначених ознаках. Використовується як для загального показника, так і для окремих складових.
3)метод визначення середнього розміру - застосовується при вивченні масових, якісно однорідних явищ, для одержання узагальненої характеристики аналізованих показників.
Види середніх: середньоарифметична проста; середньоарифметична зважена; середньохронологічна; середньогеометрична; середньогармонійна.
4)балансовий метод (сальдовий) застосовується, коли відоме загальне відхилення показника і вплив усіх чинників, крім одного. Метод використовується для виявлення і підтримки визначених кількісних пропозицій і співвідношень.
5)групування полягає в групуванні за однорідними групами і побудові таблиць, діаграм, графіків, які дають наочний спосіб відображення економічної інформації.
Метод елімінування (факторного аналізу). Його сутність: кількісна
оцінка впливу зміни окремих чинників на розмір показника здійснюється шляхом штучного усунення (елімінування) усіх чинників за винятком одного.
До методів факторного аналізу відносять:
1. Спосіб абсолютних різниць використовують для розрахунку розміру
впливу кількісного фактора, тобто відхилення між фактичною і базисною величиною по цьому фактору множать на базисну величину якісного фактора.
Таблиця 3.1
Схема виявлення впливу факторів способом абсолютних різниць
Показники | За планом | Фактично | Відхилення | Розрахунок розміру впливу |
X | X0 | X1 | ∆X | ![]() |
Y | Y0 | Y1 | ∆Y | ![]() |
Досліджуємий показник | R0 | R1 | ∆R | ![]() |
2. Спосіб відносних різниць в рівні показників ґрунтується на обчисленні
різниць у відсотках. Величина впливу кожного фактора визначається множенням різниці в суміжних індексах (відсотках) на плановий обсяг узагальнюючого показника.
Визначення впливу факторів за допомогою прийому відносних різниць передбачає виконання таких послідовних дій:
– для визначення впливу першого фактора слід базисне значення результативного показника помножити на відносне відхилення (темп приросту) першого показника, взятого у процентах, і поділити на 100;
– для розрахунку впливу другого та подальших факторів необхідно суму базисного значення результативного показника та величину впливу попередніх факторів помножити на відносне відхилення аналізованого фактора-показника, виражене у процентах, і поділити на 100.
Слід зазначити, що прийом відносних різниць доцільно використовувати тоді, коли вихідні дані для проведення аналізу представлені у вигляді відносних величин (наприклад процент виконання плану).
3. Метод ланцюгових підстановок полягає в послідовній заміні базової
величини показника і його фактичною величиною. Потім кожний наступний розрахунок порівнюють з попереднім з метою вивчення впливу конкретного фактора на досліджуваний показник.
Таблиця 3.2
Схема виявлення впливу факторів способом ланцюгових підстанов
Номер підстановки та назва фактора | Фактори, які впливають на показник | Добуток факторів | Величина впливу фактора | |||
1-й | 2-й | 3-й | 4-й | |||
Нульова підстановка | П | П | П | П | ДП | — |
Перша підстановка, перший фактор | Ф | П | П | П | Д1 | Д1 – ДП |
Друга підстановка, другий фактор | Ф | Ф | П | П | Д2 | Д2 – Д1 |
Третя підстановка, третій фактор | Ф | Ф | Ф | П | Д3 | Д3 – Д2 |
Четверта підстановка, четвертий фактор | Ф | Ф | Ф | Ф | ДФ | ДФ – Д3 |
Примітки:
Умовні позначення: П — планове значення; Ф — фактичне значення.
1-й, 2-й, 3-й — кількісні фактори, 4-й (останній) — якісний фактор.